![]() |
Az októberi ígéret ígéret is maradhat csupán |
Miközben a Fidesz a korábbi
Gyurcsány-fóbiát gyakorlatilag átváltotta egyfajta Bajnai-komplexusra, Bajnai
Gordon érdekes szerepzavarba keveredett. Azzal a beszéddel, melyben megvédte
számos, különben tényekkel is jobbára alátámasztható támadástól az
Orbán-kormányt, gyakorlatilag behódolt a miniszterelnök egy igen álságos kommunikációs
húzásának. Annak, hogy Orbán Viktor azonosítja magát a kormánnyal, és a
kormányt magával az országgal. Holott ez nyilvánvalóan csak az abszolút
diktatúrákban lehetne tűrhető közelítéssel elmondható.
Bajnai Gordon ugyanis olyasmit emlegetett,
hogy „bár rengeteg probléma van a magyar
kormánnyal, azt nem lehet mondani, hogy bármi köze lenne a rasszizmushoz vagy
az antiszemitizmushoz”. Márpedig ez csak akkor értelmezhető, ha magyar
népesség jó hírnevének védelmét, egyfajta honfiúi kötelességet teljesítve
gondolta megvédeni Orbán Viktor kormányát. Pedig nyilvánvaló, hogy a kettő
korántsem azonos egy demokráciában. Miközben az állítás még csak nem is
teljesen igaz, mint azt egy, a beszédet követően közölt összeállítás is
jelzi. Ami nem is hivatkozza az olyan, inkább csak közvetett jelzéseket, mint
az antifasiszta nagygyűlés másnapján mondott parlamenti beszéd, melyben azért jól
tetten érhetők voltak az antiszemita retorika egyes fordulatai. Az Orbán
Viktor által vezetett párt ötös tagkönyvének tulajdonosa által jegyzett
kifejezetten rasszista publicisztikákat pedig szinte már említeni sem kell.
Bayer Zsolt munkásságát szinte gumicsont-porhanyósságúra elemezték még
januárban. Ahogy a kormányzati szervek egyik, szinte jelképszerű akciója volt
az asszisztencia a gárda-eskütételhez a belügy részéről. Márpedig nehéz lenne
akár a Fideszt, akár a többször, miniszterelnöki kézivezérléssel is befolyásolt
belügyet elválasztani a kormányzattól.
Mindamellett persze az ország valóban nem
neonáci ország amennyiben az emberek többsége remélhetőleg elutasítja a nemzetiszocialista
elveket. A maga szélsőséges nacionalizmusával ebbe az irányba forduló Jobbik
vezetője azonban nem igazán érezheti Orbán Viktort az ellenségének. Már csak
azért sem, mert pártja ideológiájából elég sok szivárgott át a kormánypárti
kommunikációba. Az olyan, mára szinte marginálissá vált, de különben markáns
jelzésekről már nem is beszélve, mint a Horthy-kultusz újjáélesztése, a
fasizmussal szimpatizáló szerzők kötelező olvasmánnyá tétele, vagy Navracsics
Tibor korábbi sajátos viszonya Szálasi rehabilitációjának ötletével. Bajnai Gordon
tehát nagyon benézte az említett beszédben a kormány és az egyszer már a
történelem szemétdombjára hajított ideológiák viszonyát. Még akkor is, ha ezzel
gesztussal elé akart menni egy „idegenszívűséget” felhánytorgató lejárató
kampánynak.
Egyszerűen azért, mivel potens kihívóként megjelenve
a színen, a Fidesz nem fog leszállni róla. Mert nem szállhat le róla akkor, ha
fenn kívánja tartani a kommunikációs nyomást. Másrészt sokkal inkább
idegenszívű, a demokráciától mindenképpen idegen annak az „állam én vagyok”
szemléletnek a hallgatólagos elfogadása, amit Orbán Viktor és csapata sulykol
egy jó ideje. Amikor tehát az említett beszéddel megvédte a kormányzatot,
Bajnai Gordon voltaképpen hatalmas szívességet tett a kormányzatnak. Majdnem
olyan hatásos módon, ahogy októberben született számos, a kormányzatot erősítő ellenzéki
gesztus. A beszédet ugyanis Orbán Viktor csapata joggal fogja minden olyan
esetben az ellenzék orra alá dörgölni, amikor az rámutat a rasszizmus nyílt
vagy burkolt megjelenésére a kormányzati szereplők tudtával, és adott esetben
beleegyezésével. Az is nyilvánvaló, hogy mivel, az utcán megjelenő
szélsőségekkel kapcsolatban, Orbán Viktor többször élt a diktatúrákban inkább
szokásos, közvetlen kormányfői beavatkozás eszközével, az antidemokráciát
felhánytorgató kritikákat is jelentős mértékben sikerült hiteltelenítenie
Bajnai Gordonnak.
Az tehát, hogy az Amerikai
Népszava véleménye szerint Bajnai Gordon nem ebben az országban nézi a napi
politikai realitásokat az csak az egyik oldala az éremnek. Még akkor is, ha
olyan adatokat közöl az éledő fasiszta ideológiákkal kapcsolatban, amelyek
nehezen vitathatóak. A nagyobbik probléma az, hogy a kormányzat teljes ezzel
kapcsolatos belpolitikai kritikáját gyakorlatilag ellehetetlenítette. Ezzel
nagy ívben eldobva egy olyan kommunikációs erőt, amiben jelentős, az embereket
közvetlenül megszólító tartalék volt. Olyan áldozatot hozva ezzel, melynek
alighanem semmi hozadéka nincs. A szélsőséges jobboldalról ugyanis aligha fog
bárkit megszólítani. A hithű Fidesz-szavazók zöme pedig alighanem olyan mélyen
ül az árokban, hogy legfeljebb rájuk és nem feléjük lehetne betemetni a
kommunikációs árkokat. A realitásokkal még köszönő viszonyban maradt hallgatók
ugyanakkor a kormányzat belpolitikai viselkedésével is alighanem tisztában
vannak. Beleértve a jobboldallal szimpatizáló hallgatókat is.
A jobboldaliság ugyanis nem feltétlenül
jelent Fidesz-tagságot, vagy kormány-szimpátiát. A megszólításuk azonban
valószínűleg a realitások tiszteletben tartásával egyszerűbb lenne. A Berlinben
tartott beszéd inkább ennek ellenében hathat. Újra rámutatva arra, hogy Bajnai
Gordon legfeljebb a legszimpatikusabb gazdasági szakember, és válságkezelő menedzser
az országban. Azonban sokak szemében megerősíthette, hogy a politikai
kommunikáció, és a napi közpolitika nagyon nem az ő szakterülete. Márpedig
Orbán Viktor kihívójának nem ártana némi jártasság ebben sem. Lehet, hogy
hamarosan ismét Gyurcsány Ferenc lesz tehát a Fidesz lejáratási
célkeresztjében. Esetleg, a miniszterelnök-jelöltséget, üsse-kavics, elvállaló Mesterházy Attila. S aligha véletlenül. Bajnai Gordon Berlinben megdolgozott
érte.
Andrew_s
Nincsenek megjegyzések:
Megjegyzés küldése